Bangladesh+-+Politikk

Politikk Bangladesh er som nevnt tidligere en republikk. I tillegg er deres politiske system et Parlamentarisk Representativt Demokrati. Landet baserer sitt politiske system på maktfordeling og de amerikanske ”checks and balances”. I praksis betyr dette at landet har en Nasjonalforsamling eller et Storting, den lovgivende makt, en president, en statsminister og en regjering, den utøvende makt, og en domstol, den dømmende makt. Presidenten er statsoverhode og overordnet Statsministeren, men hans makt er i stor grad seremoniell, og kan sammenlignes med posisjonen til en monark. Presidenten av Bangladesh heter i dag Zillur Rahman (bildet til høyre). Det er det bangladeshiske Nasjonalforsamlingen, Jatiya Sangsad (bildet til venstre), velger presidenten for fem år av gangen. Hans er øverstkommanderende for de væpnede styrker, fører tilsyn med all førsel av utenrikssaker, utnevner visepresident og kan sammenkalle og oppløse nasjonalforsamlingen. Statsministeren velger medlemmene av regjeringen, men presidenten utnevner dem (formelt). I tillegg har presidenten makten til å utnevne høyesterettsdommere og underordnede dommere, uten Nasjonalforsamlingens godkjenning. Statsministeren er regjeringens overhode og er i praksis den mektigste politiske stillingen i Bangladesh. Statsministeren utnevnes av presidenten på grunnlag av situasjonen i Nasjonalforsamlingen etter et valg, og vil vanligvis være lederen av det største politiske partiet i Nasjonalforsamlingen. Statsministeren velger så sin regjering. I Bangladesh har alle menn og kvinner over atten år stemmerett. Regjeringsovergangen med Forretningsministerium er helt særegent for Bangladesh. Ordningen ble opprettet i 1991, og innfelt i landets grunnlov i 1996. I overgangsperioden som varer tre måneder, mellom to partipolitiske regjeringer, blir en politisk nøytral regjering utnevnt av presidenten og skal ta seg av regjeringsfunksjonene frem til den neste regjeringen er valgt. Den politiske makten er selvfølgelig begrenset. Forretningsmagisteriumets hovedoppgave er å sørge for at forholdene ligger til rette for et fritt og rettferdig valg. Noe annet som er interessant i bangladeshisk politikk er at politikken de siste tjue årene har vært dominert av to kvinner. Vekselvis har lederne for de to største politiske partiene sittet som statsministere i landet. Sheikh Hasina Wajed (bildet til venstre) er lederen av  Bangladesh Awami League og ble i 2009 valgt til statsminister for andre gang. Hennes politiske motstander er Begum Khaleda Zia (bildet til høyre), leder av Bangladesh   Nationalist Party. Det er ikke store politiske forskjeller som skiller de to partiene, men trenden er at Awami League er senter-venstre-orientert og BNP er senter-høyre-orientert. De to kvinlige lederne har lenge vært rivaler grunnet en konflikt om hvem som skal ha æren for å være den mest fremtredende forkjemperen for landets uavhengighet fra Pakistan i 1971; Sheikh Hasina Wajeds far eller Begum Khaleda Zias ektemann. Ideologisk står Awami League for en sosialdemokratisk politikk og økonomi, mens BNP fronter en mer konservativ, nasjonalistisk og ”anti-kommunistisk” retning med mer økonomisk liberalisme. En annen forskjell er vekten på religion; Awami League, tidligere Awami Muslim League, droppet i 1953 mellomnavnet og gikk inn for en sekularisert politikk, noe som i dag er et av partiets fire hovedprinsipper (Bengali nasjonalisme, demokrati, sekularisering og sosialisme). BNP på den annen side støtter islamske verdier og har alliert seg med religiøse partier som Jamaat-e-Islami. Jamaat betyr ”Guds vilje”. Bangladeshisk politikk har siden frigjøringen vært preget av uro, streiker og voldelige opprør. I perioden 1975-1990 ble regjeringsmakten tatt ved militære kupp og liten utviklingsmessig fremgang ble gjort. De to sterke kvinneprofilene, Sheikh Hasina og Khaleda Zia, kjempet sammen om å ende denne rekken og lyktes. I 1991 ble det første frie demokratiske valget i landet holdt, og BNP kom seirende ut med Khaleda Zia som statsminister. Etter neste valg, i 1996, overtok Awami League makten, før en firepartikoalisjon med Khaleda Zia som leder vant i 2001. Uro og voldelige streiker førte til unntakstilstand og en sivil overgangsregjering støttet av militæret som varte i hele to år, fra 2006 til 2008. Desember 2008 ble det holdt et vellykket, fredlig, demokratisk valg der Awami League vant en stor seier.